(Ruotsia:) Te turvaatte meidän heroiinilastit idästä ―
ja me toimitamme teille amfetamiinia.
Miten tämä eroaa nykyisestä?
―Tämä lasti tulee Suomen kautta ―
ja jatkaa Ruotsin läpi Keski―Eurooppaan.
―Kuinka suuresta erästä on kyse?
―Pietarin kontaktini mukaan hyvin suuresta.
Venäläiset ei anna tarkempaa tietoa ennen kuin yhteistyökuvio on selvä.
Muuten lasti menee toista reittiä, ei Viron kautta.
―Pelkäävätkö he enemmän virolaisia kuin serbejä?
―He eivät pelkää mitään.
He haluavat teidät mukaan, jotta ette aiheuttaisi ongelmia.
Kontaktini suositteli teitä.
―Imartelevaa. Joko itse suostuitte?
―En olisi tässä jos olisin kieltäytynyt.
Jos tulette mukaan, Satu hoitaa kaiken.
―Onko tämä sinun naisesi?
―Hoidan Rekan rahoitus― ja kiinteistöasioita.
―No, miten on?
―Riippuu siitä, mitä me tästä saamme.
―Saman kuin me. Kaksi miljoonaa euroa.
(Suomea:) Miksen mäkin saa jäädä kotiin nukkumaan? ―Puetaas nyt.
Äidillä on nyt vähän vaikeeta.
―Se nukkuu ja nukkuu... ―Liina, ei nyt!
―Voisitteko olla hiljempaa, että mä saan nukuttua?
―Otas reppu. Mä heitän sut autolla kouluun.
Meinaat sä tosissas pitää palaverissa sen sun puheen? ―Meinaan.
Alkaa palaa hihat Tuomiston munattomuuden takia. Kuin ni?
―Muuten vaan. Jos sä jatkat tohon malliin, voi palaa muutakin ku hihat.
Tuomisto on kuitenkin yksikön johtaja. ―Nii―in.
―Sundström lensi eilen Ruotsiin. ―Minkäköhän takia?
―Oiskohan menny shoppailemaan? ―Joo―o, mut mitä?
No ni, Koivisto, herätys. Ja ei ku suden suuhun.
Salakuljetus on lisääntynyt.
Enkä mä puhu amfetamiinista vaan heroiinista. ―Heroiinista?
Ei kyllä pidä paikkaansa.
Yliannostustapauksia oli viime vuonna 70 prosenttia vähemmän ―
kuin kolme vuotta sitten. ―Mä tiedän...
―Me ollaan tehty hyvä tulos. Kiitos tullille, krp:lle ja teille.
―Saanko selittää tän asian loppuun? ―Ole hyvä.
―Kentältä tulleiden tietojen mukaan Suomi on tärkeä kauttakulkumaa, ―
huumeiden salakuljetusväylänä pietarilaisille.
―Eihän tollasesta oo näyttöä. ―Siinähän se ongelma onkin.
Sen takia meidän täytyy keskittää tutkintaa itärajalle.
―Aliarvioit suomalaisten poliisien ja tullimiesten ammattitaitoa.
Me pitäydytään vaan tosiasioissa ja jätetään huhupuheet sikseen.
Ollaan saatu aikaan hyvää tulosta. Ja me jatketaan samalla linjalla.
―Et kai sä nyt kesken kaiken lähde? ―En. Tää tuli jo loppuun käsiteltyä.
Ja mä tiedän, mihin sä olisit seuraavaks päätyny.
Lempiaiheeseesi Reijo Sundströmiin.
―Semmosta. ―Perkele.
Joo. Tää on tosi hyvä.
Sit mä haluisin niihin kaiverrukset. ―Selvä. Mitäs kaiverretaan?
―"Tiina ja Vesa 31.12."
Ei, ku 1.1.2009.
―Okei. Siis uusi vuosi, uusi alku. ―Jotain sinnepäin.
Mä tarttisin uuden takin, on vitun kylmä. ―Joo, joo.
Onks varma, että tossa oli satanen? ―Vittu, siinä oli kymmenen g:tä yli.
Saanks mä kysyy, mitä sä teet tolla? Et kai sä oo ite alkanu vetää?
―No, onks sul mitään uutta?
―Tarvisin uudet kengätkin. ―Riippuu siitä, mitä sul on.
―Reka tuli just Ruotsista. ―Toi me tiedetään jo.
Tiedät sä, mitä se teki siellä? ―On teiän homma ottaa selvä.
Mä annan vaan vinkin. Mites ne kengät?
―Hyvinhän noilla vielä kävelee.
(Satu:) Onks Pietarista kuulunu? Koska lastin pitäis tulla Suomeen?
―Se tulee sit kun se tulee. Käydään läpi näitä reittivaihtoehtoja.
Kerron sulle vaan välttämättömän. ―Et sä luota muhun?
―Totta kai luotan. Yritän vaan suojella sua.
―Entä tää Bregović?
Sen kanssa kannattaa olla varovainen.
―Yrität sä opettaa mua? ―En.
―No, se on hyvä.
Kyllä me käydään läpi sen luottokelpoisuus.
Sunhan pitäis lähtee Marbellaan.
Mä tuun sitte jouluks perässä.
Kato, siinä se nyt on. ―Tarkka niin ku radion aikamerkki.
―Joka päivä samaan aikaan kuppi kahvia ja iltapäivälehdet.
―Miten voi joku elää noin säännöllistä elämää?
―No niin, nyt mennään. Meillä on 15 minuuttia aikaa.
No? ―Oot sä ihan varma tästä? ―Mä oon ihan helvetin varma.
Meillä on kaheksan minuuttia. ―Seittemän ja puol.
―Vessa, vesisäiliö. ―Eiks toi oo vähän vanhanaikaista?
―Ei tuu juuri muutakaan mieleen.
―Oot sä koskaan miettiny, että sä oot ehkä väärällä alalla?
―Ennen aika harvoin, nykyään joka helvetin päivä.
Se on siinä.
―Kai sä tajuat, mitä me just tehtiin? ―Iso palvelus yhteiskunnalle.
Ja Tuomistolle.
―Mistä toi kama oli peräisin? ―Multa.
―Sulta? Mistä sä sen sait? ―Ostin.
―Keneltä? ―Karpiolta.
―Karpiolta! Sun vasikalta? Millä rahalla?
―Omillani. ―Sä et oo tosissas.
―Eiks tää osoita, että mä oon helvetin tosissani?
―Mistä sä semmoset rahat sait?
―Sarin ja mun säästötililtä, määräaikaistalletus.
―Vittu, sä oot hullu. ―Ehkä mä vittu oon hullu.
Sä myöhästyt, hei. No, löytyyks mitään?
―Yks parametriton metodiviittaus, jonka lopusta puuttui sulut. ―Okei.
―Onks toi naputeltu tonne jossain pikkujoulujen jatkoilla?
―Onks sulla seminaaripäivä tiedossa? ―On.
―Kuule, haluisit sä, että mä tulisin kans sinne?
―Ei, se on ihan läpihuutojuttu. ―Läpihuuto... Oijoi!
Ja sitten valmistujaisjuhlat.
Tuleeks Reino ja Anita kanssa? ―Ei mutsi tajuu, mitä mä opiskelen.
Ja faija nyt ei varmaan edes tajua, että mä opiskelen.
―Ehkä sä vähän liioittelet kuitenkin. ―Tulisit joskus käymään.
On se sentään sun broidis. ―Niin.
―Mun pitää mennä. Huomiseen.
No? ―Kohta olis tulossa nimetön ilmianto pulinaboksiin.
―Kenet sä laitoit asialle? ―Niin ku mä sanoin, nimetön.
―Onks luotettava? ―Niin luotettava ku rosvo voi olla.
―Kuinka paljon sä kerroit sille? ―En paljon mitään.
Lähdet sä messiin? ―En. Sä lähdet ja Koivisto.
Ottakaa koiramies mukaan. Älkää heti sinne vessaan rynnikö.
―Koivisto saa löytää, tai se piski. Tai oikeestaan se on ihan sama asia.
Paitsi että koira ei leveile sillä seuraavaa kahta viikkoa. ―Joo...
Mä kävin Sundströmin tutkintaa läpi. Jumalauta, että se on tarkka.
Lukuun ottamatta sitä yhtä päivän visiittiä Ruotsissa ei mitään, ―
mihin pääsis kiinni, ei edes teletunnistetiedoissa.
―Ammattimies. ―Sen takia tää olikin ainoo keino.
―Jätkät, nyt tuli tärppi. Joku soitti, että Sundströmillä olis himassa lasti.
―Ei se niin dorka voi olla. ―Kuka soitti?
―Ei sanonu nimeänsä. Varmaan Sundströmin kusettama pikkunilkki.
―Kannattaahan se tsekata. ―Rekaa on hyvä muistuttaa meistä.
―Okei, mennään, mut tää on turha keikka.
―Vaikkei mitään löytyiskään, ottakaa Sundström sisään.
―Okei. Näin tehdään.
Jep, herneet purkissa. ―Hyvä.
Mites Reka suhtautui? ―No, miten tän nyt muotoilis...
―Yhteistyöhaluton, vai? ―Näet sitte ite.
Haluut sä rassaa sitä vielä tänään? ―Ei, antaa sen rauhoittua yön yli.
Jututan sitä huomenna.
Mä lähden pikkuhiljaa kotia kohti.
―Mulla on huono fiilis tästä koko hommasta.
―No ni, huomiseen.
Vuodenvaihteessa kaikki muuttuu. ―Niin ku miten?
―Mä puhuin mun sedän kaa.
Mä alan vuoden alusta tekee täyttä päivää pääohjelmoijana.
―Mitä mun tohon pitäis sanoo?
―Miten olis vaikka "yhteinen oma kämppä"?
―Justhan mä sain oman huoneen, kun Jutta muutti himasta. ―Joo, joo.
Tietysti mä oon kelannu vaan vuokrakämppää, niin ku aluks.
―Joo joo joo, sä oot kelannu.
―Mitä toi nyt tarkoitti? ―Ei mitään.
―Mehän ollaan puhuttu tästä jo kaks vuotta.
Nyt se alkaa muuttuu todeksi. ―Sä oot puhunu.
Sä saat kaiken kuulostaa niin... En mä tiiä. Mä täytin just 18.
―Mä tiiän, että sä pelkäät. Onhan nää isoja juttuja.
(Musiikki pauhaa.)
Hei, kello on jo yli yksitoista.
―Mitä perkelettä? Musa takas ja heti!
―Meillä on kaks kirjallista varoitusta. Kolmas vuoden sisään ja se on häätö.
Voisitte siirtyy omaan kämppään. ―Se oon mä, joka täällä on isäntä!
Täällä ei kakarat määrää.
―Reino kiltti, kyllä me voidaan olla loppuilta ilman musiikkia.
―Panet sen levyn pyörimään ja heti!
―En laita. Etkä laita säkään.
―Väistä.
Paskat, olkoon. Kyllä me osataan hauskaa pitää ilman musiikkia.
Anna sitä bisseä.
Minkälainen olo sulla on ylipäätään ollu?
―Mä vaan en jaksa.
―Mitä sä et jaksa? ―Yhtään mitään.
―Oot sä muistanu ottaa lääkkeet? ―Mun lääkkeet ei kuulu sulle.
―Hei, sä olet meidän perheen äiti, kyllä ne vähän niin ku kuuluu.
―Ymmärrätkö, miten paljon ne lääkkeet maksaa?
Mulla ei oo varaa syödä niitä.
―Kauan sä oot ollu ottamatta niitä?
―Ne loppui joskus pari viikkoa sitten. ―Mikset sä puhunu mulle mitään?
―Sä aloitat jatkuvan jankuttamisen. ―Minkä jankuttamisen?
―Just ton. Jauhat yhtä ja samaa asiaa.
Mikset voi antaa asioiden olla? ―Mä en jankuta.
Jos puhut mulle... ―Nyt se alkaa taas.
―Jos sä lopetat mielialalääkkeiden syömisen, kai se kuuluu mullekin.
―Ne syö pois mun tunteiden ääripäät. Musta ei tunnu pahalta, ei hyvältä.
Mä en oo saanu orgasmia puoleen vuoteen.
―Siis sä oot niin ku teeskennelly? Just.
Muistat sä, mitä terapeutti sanoi?
Sun pitää syödä lääkkeitä vähintään vuosi.
―Mä lopetin terapian, ei mulla oo aikaa sellaseen. ―Sairaslomalla?
―Ymmärrätkö, miten paljon arjen pyörittämiseen menee aikaa?
Et ymmärrä normaalia arkea, ole vaan siellä poliisimaailmassa.
―Ainakin mä näen, että sulla on paha olla.
―Semmosta elämä on, on paha olla. Ei siihen oo lääkettä. Täytyy tottua.
―Mihin sä nyt menet? ―Nukkumaan. ―Hyvää yötä.
Mites faija? ―Nukkuu vielä.
―Mun pitää mennä. ―Vesa... Ei sulla olis heittää viittäkymppiä?
―Ei mulla oo niin paljon, mä maksoin just vuokrankin.
―No, sen verran ku sulla on, kymppi pari.
Hyvä poika.
Mä järkkäsin Sundströmille vähän ekstraa. ―Niin ku mitä?
―Syynäsin sen läpi ja sen taskusta löytyi luvaton pistooli.
―Ei saatana. Siis miks?
Sulla oli ihan sattumalta luvaton pistooli mukana? ―Sellasta sattuu.
Se jäi kuittaamatta yhestä ratsiasta.
Nyt me ollaan samassa veneessä, niin ku rikoskumppanit. ―Heko heko.
―Mennääks? ―Vittu, sun pitää ruveta... ―Tule nyt.
―Miten sä selität, että kotietsinnässä löytyi 110 grammaa amfetamiinia?
―Aika hyvin punnittu.
Sen verran, että päästään törkeän huumausainerikoksen puolelle.
Sitte sattu vielä se pyssykin takin taskuun samaan kasaan.
―Luvaton ase. Ysimillinen Baikal.
Sä mokasit. ―Niinpä taisin tehdä.
―Sä myönnät kaiken? ―En mä mitään myönnä.
Täähän on ihan mysteeri, vai mitä?
―Miten sä selität tän, pistoolin, amfetamiinin?
Mitä sä teit viime viikolla Ruotsissa?
Me tiedetään, että sä pyörität koko Etelä―Suomen amfetamiinikauppaa.
Sun porukat roudaa sitä Ruotsista tänne.
Sä teet yhteistyötä venäläisten kanssa.
Et sä muuten saisi heilua niiden alueella. Kerro mulle siitä lisää.
Oot sä joku vitun kuuro?
Haloo, kuulet sä?
Katos tätä kaveria.
Tää on sun ystävä.
Mikä rooli Leif Turusella on sun kuvioissa?
Ihan sama mulle, puhut sä vai et sä puhu.
Sä istut vähintään kaks vuotta.
―Pelaat sä, Viitasalo, shakkia? ―Miten niin?
―Suosittelisin. Se kehittäis sun strategista ajattelukykyä.
―Mä en pelaa shakkia. ―Ehkä sä pelaat, et vaan ite tajua.
―Mitä vittua sä selität? ―Jos kosket nappulaan, sun täytyy siirtää sitä.
―Niin mä siirränkin, sut Sörkkaan.
―Kannattaa miettiä myös vastustajan vastasiirto, ettei tee kömmähdyksiä.
―Uhkailet sä mua? ―En mä uhkaile. En mä idiootti oo.
Mä annan kömmähdykset anteeks tällä kertaa.
―Ai, sä annat anteeks mulle? ―Muuten tää peli muuttuis tylsäks.
―Kivi, viekää toi paska pois täältä.
―Me voitais pelata kirjeshakkia.
Kolme tonnia? Se on iso raha. ―Niin...
―Ei kai sulla oo jotain ongelmia? ―Ei, ei.
Maksaisin sen takaisin muutamassa kuukaudessa.
Etenkin nyt kun alan tekee täyttä päivää. ―Joo, joo, joo, joo.
―Et sä luota muhun? ―Minä? No, kyllähän minä nyt sinuun luotan.
On ollu tosi hienoa seurata sun kasvamista.
Ajattele, että sä olet nyt täällä.
Kun sut siirrettiin tarkkikselle, mä ajattelin, että tää on menetty.
―Se laina?
―Hyvä on, olkoon.
Kolmen kuukauden takuuvuokra talletuksena 1 800 euroa.
Ja vuokranantajan mukaan sä voit muuttaa sisään vaikka välittömästi.
―Joo, mutta mä muutan vasta uudeksvuodeks.
―Pääset kuitenkin sisustamaan.
(Koira haukkuu.)
(Venäjää:) Kuule Jura...
Meillä on viisi kuukautta aikaa katsoa, ―
miten Sundström ja Bregović hoitavat osuutensa.
Kun kyse on tällaisista rahoista, kenestä tahansa saattaa tulla ahne.
―Hyvä on.
Voisimme vuotaa vähän tietoa ja katsoa mitä tapahtuu.
Kuinka paljon tietoa pitäisi vuotaa? ―Mahdollisimman vähän.
Vain sen verran kun on tarpeen.
Voisit ensin levittää sopivaa tietoa tällä puolen rajaa.
―Se ei ole kovin vaikeaa.
Uuden lain mukaan ―
FSB voi kuunnella puhelimia ja siepata meilejä vapaasti.
Tämä tulee olemaan mukavaa.
―Hyvä laki. ―Erinomainen.
―Mitä luulet, keneltä lakialoite tuli?
―Voin vain arvata.
―Muista että Venäjällä paras sijoituskohde on Duma.
―Olet sijoittanut paljon Dumaan.
Jos se on paras kohde, mihin me FSB:tä tarvitaan.
―Terve, Nataša, tule tänne.
Mitä sinulle kuuluu? ―Minulla on uudet nuotit.
―Tarvitsemme kipeästi FSB:tä, ―
koska se on Venäjän toiseksi paras sijoituskohde.
Mitä enemmän he juoksevat sitä vähemmän heillä on aikaa miettiä.
―Olen samaa mieltä.
―Nyt pitää lopettaa, tärkeämmät asiat odottavat.
Tyttö tuli juuri viulutunnilta ―
ja haluaa näyttää isälle mitä hän siellä oppi.
Eikö niin, Nataša? Mennään katsomaan.
Onnittelut, Levola. ―Kiitos, kiitos.
―Ei täällä ennen noin rohkeita hyökkäyksiä oo tehty.
Sä sitte jatkat Otaniemeen? Syventää tutkimusta, vai mitä? ―En.
Mä aloitan mun sedän firmassa, pääohjelmoijana.
Nyt heti vuoden vaihteessa. ―Sääli. No, sä tiedät, mitä teet.
Eihän ton mikään lopullinen liike tartte olla, vai mitä? ―Ei, ei.
Eihän sitä koskaan tiiä, mitä elämässä tapahtuu. ―Niinpä.
No, hyvää jatkoa. ―Kuin myös.
―Meniks hyvin? ―Joo.
Pitäiskö meiän mennä ulos syömään? ―En mä ehdi nyt.
Mulla on yks lastenhoitokeikka. ―Lastenhoitokeikka?
Mistä lähtien sä oot ruvennu lapsia hoitaa? ―No, tästä.
―Mä tuun mukaan. Tilataan sinne jotain syömistä.
―En mä tiiä, onks se... ―Mä tiiän, on se.
―Et sä tiedä, mitä mä olin sanomassa. ―Totta kai mä tiedän.
Että sä et tiedä, onks se hyvä idea. Onhan se hyvä idea.
Vai häh?
Vai arvasinks mä väärin, vai? ―No, et.
Mistäs nyt tuulee? ―Miten niin?
―Tää on eka kerta tänä vuonna, kun sä tuot mut syömään.
―Parempi myöhään ja niin edelleen.
Meille. ―Meille.
Onks tää pilaantunutta? Musta tää on hirveen hapanta.
―Musta tää on tosi hyvää. ―Musta ei.
―Mä tykkään susta.
―Onkohan täällä mitään hyvää?
Iihahaa iihahaa! Moro! ―Moi. Mulla oli ikävä. Mistä sä tulet?
―Kampaajalta. Eiks mulla olekin siisti kampaus?
―On, tosi hieno. Iskää!
Onks tää tuliainen mulle? ―On se! Se on tosi hyvä kynä.
―Aika karun näköinen mies. ―Hei, voiks sä tuoda mulle ruokaa?
―Tiedät sä, mitä se tekee? ―En.
―Jos ulkonäöstä päättelis, se vois olla joku ahtaaja.
―Kiitos ruuasta. ―Olepa hyvä.
―Vai tiiät sä, Liina, mitä sun isä tekee? ―Kyllä mä tiedän.
―Aha. No, voisit sä kertoo mitä? ―Se ottaa rosvoja kiinni.
―Onks se poliisi? ―On.
Meiän pitäis käydä useammin näin yhdessä syömässä.
―Pitäis, mut kun ei oo aikaa. Stressasin koko päivän tänne lähtöä.
―Mitä sä stressasit? ―Piti siivota koko talo ja tiskata ja pestä pyykit.
―Sen takia me tultiin tänne, että sun ei tarvii siivota.
―Mä en halua, että lastenlikka näkee meidän kodin sen näköisenä.
―Mitä väliä sillä on? ―Nyt sä tietenkin sanot, että pitäis ottaa lääkkeitä.
―Lääkkeitä syödään, jos niitä pitää syödä.
―En halua, että naapurusto tietää, että mulla on masennus.
―Mistä ne sen sais tietää?
―Kai ne kuulee, jos mä haen apteekista lääkkeitä. Poliisin vaimo.
―Mä voin hakea vaikka toiselta puolelta kaupunkia.
―Pärjään ihan hyvin ilman lääkkeitä.
―No niin, meillä piti olla kivaa nyt. Mä rakastan sua.
Eihän tää mitään muuta.
―Miks helvetissä just nyt? ―Oikeestaan tää on hyvä.
Mähän sain just vedenpitävän alibin. Mähän istun vankilassa.
―Ei kai Viitasalo oo munkin perässä? ―Ei se oo kenenkään perässä.
Se luulee olevansa. Siinä on iso ero. ―Voi vittu tätä. Tää...
―Turunen, hoidat asiat Ruotsin ja Pietarin kanssa.
Mä luotan suhun.
―No, mites Turunen? ―No, mites mites.
Nyt se nukahti.
―Tää on aika kodikas ja kiva talo.
Mitähän tämmönenkin maksaa? ―En mä tiiä.
―Ajattele, meillä on joskus ehkä samanlainen.
Ehkä tollanen pikku Liinakin. Mistä sitä tietää?
Hei muuten, mä oon kelannu, ―
että uutenavuotena mentäis eka syömään johonkin kivaan mestaan.
Sit parit bisset ja sit Töölönlahdelle kattoo ilotulitusta. ―Aijaa.
―Mitäs sanot? ―En mä oikein tiiä.
Kierrän eka mutsin kaa mutsin suvun, sit faijan kans sen sukulaiset.
Tuun takasin vasta uudenvuodenaattona.
―Onks sun pakko mennä? ―Hei, ne on mun vanhemmat.
Sä et tajua sitä, kun sun omat vanhemmat ei oo eronnu.
―Nii―i. Mä en tosiaan tajuu, miksei ne oo eronnu.
―Pitäisköhän sun lähteä? Ne tulee varmaan just. ―Täh?
―Ei ne edes tiedä, että sä oot täällä.
―No, mitä sitte?
Ei kai siinä mitään pahaa ole? En mä nyt mikään rikollinen oo.
Häpeät sä mua?
(Auto.) ―Joo, ihan kiva, nyt ne tuli.
(Sari:) Kiitos. ―Kiitos.
(Tiina:) Liina on tosi helppo lapsi.
―Kiva, kun pääsit... tai pääsitte näin lyhyellä varoitusajalla.
Voisitte tulla toistekin, vai? ―Joo... Joo, ihan mielellään.
Me tykätään lapsista tosi paljon.
―Asutteko te yhdessä? ―Ei todellakaan.
―No, ei ainakaan vielä. Että...
―Joo.
―Mut joo... ―Kiitti.
―Kiitos. ―Kiitoksia. (Vesa:) ―Kiitos vaan ja nähdään taas.
Ei siitä ruuasta lähteny edes nälkä.
―Miks sä oot muille niin aurinkoinen ja mun kanssa mikään ei ole hyvin?
―Sä oot niin läheinen, ettei sulle tartte esittää.
―Voisko päästä siihen ryhmään, jossa sä viihtyisit mun kanssa?
―Mä en viihdy kenenkään kanssa.
―Viihdytkö sä edes ittes kanssa? ―Kuka ittensä kans viihtyis?
―Kannattaisko tolle tehdä jotain? ―Tää on taas sitä jankuttamista.
―Mitä mä voisin tehdä, että sulla ois parempi olla?
―Ei sellasta oloa olekaan.
―Jotkut väittää, että niiden on ihan hyvä olla.
―Ehkä ne on niin tyhmiä, ettei ne tajua, miten päin helvettiä elämä on.
Mä menen nyt nukkumaan.
Äiti, kuka mun kamat on pölliny? ―Isäs ja Make.
―Missä ne on nyt? ―En minä tiedä.
Sun täytyy ymmärtää, kun niillä ei ollu rahaa ja... ―Ymmärtää?
Ne on keikannu mut!
―Vesa kiltti, se on sun oma isäs, joulu ja kaikki tulossa.
―Mä muutan pois. ―Muutat? Mihinkä sä nyt kotoas muutat?
―Hei, kato ympärilles. Mieti vähän, mitä täällä tapahtuu.
Vittu, tätä voi kodiks kutsua. ―On tää meidän koti.
―Joo, olkoon teidän koti. Ei oo mun.
―Muutat, milloin? ―Nyt.
―Vesa, et sä voi muuttaa. Miten isän ja mun sitten käy?
Vesa...
Vittu, meil on kuus takana.
(Englantia:) Vuonna 2001 ―
talebanit tuhosivat lähes koko unikkosadon Afganistanissa.
Sen takia oopiumin hinta nousi pilviin ―
ja sama tapahtui talebanien oopiumvarastojen arvolle.
Siksi olemme tänään täällä.
Oopiumin hintapiikin huomasivat kaikki.
Etenkin eräs merkittävä taho.
―Venäjän mafia.
―Aivan, herra Kousa, nämä Suomen viehättävät naapurit.
Venäjän mafian alkoi havitella heroiinin tuotantoa ―
niin Afganistanissa kuin lähes koko maailmassa ―
luultavasti tämän nopean hinnannousun takia.
―Millaisista määristä puhutaan?
―Kahden viime vuoden aikana ―
venäläiset ovat ostaneet 80 % Afganistanin sadosta.
Se on 70 % koko maailman heroiinituotannosta.
Huumekaupan arvo on noin 300 miljardia dollaria vuodessa.
―Suomeksi sanottuna melkein kuusi Nokiaa.
―Nyt ymmärrätte, miksi tämä kokous on salainen.
―Herra Gillmore, mitä teen Helsingin huumepoliisin kanssa?
He järjestivät Suomen huumepomon vankilaan ―
vaarantaen näin operaation etenemisen.
―Pitäkää heitä silmällä ja erossa tästä operaatiosta.
Ja ottakaa selville, kuinka paljon he tietävät.
Silent night, holy night.
All is calm, all is bright.
Round yon Virgin Mother and Child.
Holy Infant so tender and mild.
Sleep in...
Hei... ―Katsokaa, mitä mä sain joulupukilta.
―Voi että kun se on hieno. ―Se on tosi mahtava.
Oi että kun on nätti barbie. Onks sillä jo nimeä?
―Ei vielä. ―Mikä sen nimi vois olla?
Oisko se vaikka Sirpa? Sirpa tai tota... Kaarina? ―Ei.
―Pertti?
―Ei varmana ole.
Itkeks sä? ―Itken.
―Miks? ―En mä tiedä.
Voi, kulta. En mä tiedä, mikä mulle tuli.
(Musiikki soi.)
Jee!
―Jee!
Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi!
Hyvää uutta vuotta, kulta.
Mikä nyt tuli? ―Tota...
Meiän pitäis varmaan vähän puhua.
―Mä oon ihan samaa mieltä. Mulla on sulle pari yllätystä.
Tässä tulis ensimmäinen. Mä haluun sun kaa kihloihin.
―Tästä meiän just pitäiskin puhua. Mä oon kelannu vähän juttui.
―No, mitä?
―En mä haluu sun kaa mihinkään kihloihin.
―Oliks tää liian nopeeta vai...? ―Ei. En mä sitä...
Mä vaan... kun sä oot puhunu siitä... Yhteinen asunto ja kaikki.
Vitsi, kun tää on vaikeeta.
―No, mitä sä yrität selittää?
―Mä jätän sut.
―Mitä? ―En mä oo valmis tollaseen.
Mä oon vasta 18. Sä ahdistat mua noilla sun jutuilla.
―Mitä vittuu sä selität?
Mä oon tehny kaiken sun eteen. Oon suunnitellu kaiken. ―Niin just.
Kuuntelisit ittees! Sä ja sä ja sä.
Sä et oo kertaakaan kysyny, mitä mä haluun.
―No, mitä sä haluut? Sano. Mitä sä haluut? ―Päästä irti.
―Mitä sä haluut, kerro! ―En mä edes tiedä sitä vielä ite!
Ainakaan mä en halua olla sun kaa. Päästä irti! ―Sä jätät mut, noin vaan?
Mä oon ostanut sormukset.
Mä oon hommannu, vittu, kämpän! Kuulit sä? Kämpän!
Tiina! Tiina!
Vitun urpo, mitä sä tönit, häh? Häh?
Mitä vittuu sä tönit?
(Sireeni ulvoo.)
Tekstit: Anna Alho YLE 2010